LANGLEY FLYGBAS, VIRGINIA HEMLIGSTÄMPLAT
TILL MARTIN TEAGUE, NSA:s VICEDIREKTÖR
Sjukhuspersonal bekräftar att Arlington James Steward har återuppstått.
Patienten skrevs ut från brännskadeavdelningen den 24 juli.
Patienten har skapat en apparat med okänt syfte.
Konstruktionen har bekräftats av Marsprojektet.
Patienten levererar apparaten till privatpersoner.
Mer information kommer inom kort.
16 TOR 05.45
- Hörde du nåt? - Det ringer på dörren.
Är du säker?
Vad är klockan?
Kvart i sex.
- Vad var det för nåt? - Nån har lämnat en kartong.
- Vem då? - Jag såg bara en bil köra i väg.
Kom tomten tidigt i år?
Lika bra att gå upp...
- Du trodde väl aldrig på tomten? - Nej.
- En fetknopp i skorstenen... Ologiskt. - Och olagligt, dessutom.
- Vad var det för en bil? - Den var svart.
- Varför körde de bara sin väg så där? - Jag vet inte, älskling.
Ställ undan kartongen.
Vad är det för nåt?
- Jag har aldrig sett nåt liknande. - Det behövs en nyckel.
Här är ett brev.
Det ser ut som en bröllopsinbjudan. En gåva till tärnan från familjen Powell?
"Mr Steward kommer på besök 17.00." Känner du nån mr Steward?
Nej, gör du?
- Det snöar. - Det smälter snart.
- Din smörgås. - Skuren i bitar?
Gör inte det. Det är barnsligt.
- Hej, mrs Lewis! - Säg, Norma. Mrs Lewis låter gammalt.
- Duärgammal. - Jag är bara 35.
- För oss är det gammalt. - Du blir också gammal en vacker dag.
Varför ligger hållplatsen just framför mitt hus?
- Så att jag vet att du är i säkerhet. - Gå in. Du är pinsam.
Är min kärlek pinsam? Då ska du få en stor puss och kram...
- Gör det. - Lägg av, mamma!
Hej då, Walter! - Vi ses sen!
- Lite tidigt för en medelålderskris... - Nå, vem är mr Steward?
- Jag har ingen aning. - Är det nån på skolan?
- Jag vet inte. - Är han din hemlige älskare?
- Jag hatar dig. - Jag hatar dig också...
Tre främlingar inlåsta i ett rum för evigt. Alla vill ha nåt av varandra.
En ouppfylld dröm. Det här är Sartres vision av helvetet.
Helvetet är andra människor.
Andra människor som ser ditt riktiga jag. Vad betyder det för Estelle?
Hon ruttnar i helvetet. Hon är en slyna som gifte sig rikt och dödade sitt barn.
Det är lite mer invecklat än så, Charles.
- Hon gjorde det för att rädda familjen. - Vad har hänt med din fot?
- Hur sa? - Du haltar. Har det hänt nåt med foten?
- Kan vi få se på den? - Min fot?
Ja. Kan vi få se hur den ser ut?
Vad då? Skäms du för den?
Glöm inte att uppsatserna ska vara inlämnade i morgon.
VIKING - PRESSKONFERENS 16 DECEMBER 1976
Oavsett om det finns liv, är det viktigt för kemins utveckling-
- att fastställa den organiska kemins bana.
Mars kan ge oss ett annat perspektiv på rymdens historia-
-och planetär kemi. Några frågor?
- Ja, där bak? Rhonda. - Kan du berätta mer om markproverna?
I gasexperimentet mättes produktionen eller upptagningen av koldioxid, kväve-
- metan, väte och syre i odlingsprovet från Mars mark.
Varför är nationella säkerhetsmyndigheten inblandad?
- NSA? - Ja, vicedirektör Martin Teague är här.
- Varför är NSA här? - Finns det spår efter en civilisation?
Inga kommentarer, men tack för informationen, Rhonda. - Fler frågor?
Om vi hittar vatten under ytan och fotona från Utopia Planitia visar-
- att det en gång har funnits floder på planetens yta, kan vi hitta spår av liv.
- Och vem är du? - Arthur Lewis. Jag utvecklade kameran.
Du har på kort tid blivit en del av familjen här på Libby Hill.
Därför känns det svårt att behöva säga det här.
Men vi har avskaffat avgiftsrabatten för de anställdas barn.
- Från och med när? - Nästa termin.
- Jag är verkligen ledsen, Norma. - Jag förstår det.
Du blöder näsblod...
- Varför haltar din mamma? - Det angår dig inte.
- Vad tänker du göra? - Jag vet inte. Vi har det redan tufft.
- Vad säger Arthur? - Han vet inget än.
Herregud, han kommer att bli knäckt!
Fast han drömmer ju fortfarande om Mars...
- Du har haft samma slips i tre dagar. - Det är min turslips.
- Det kan du behöva. - Du kan behöva låna den i dag...
- Ja, absolut. - Jorden duger inte åt gamle Arthur.
- Ta inte ut nåt i förskott. - Du börjar bli lite för kaxig.
Jag ska säga till chefen att du jobbar på ett privat projekt på arbetstid.
Jaså, det tänker du göra? - Spräng inte stället i luften, Terry!
- Det är en julklapp till Norma, okej? - Det var ju rart. Var är min julklapp?
- God jul! - Tack.
Ingen orsak.
Hej. Kan jag stå till tjänst?
Mrs Lewis?
- Ja. - Hej. Jag heter Arlington Steward.
Ni fick väl kartongen som jag lämnade utanför dörren?
- Ja. - Hittade ni knappenheten i kartongen?
- Är det så den kallas? En knappenhet? - Ja.
Bli inte rädd. Jag är inget monster, bara en man med ett uppdrag.
Får jag stiga på?
Javisst...
- Får jag bjuda på nåt? - Nej tack, jag har ingen vidare aptit.
Ska vi slå oss ned?
Försöker ni sälja nåt till mig?
Ja, på sätt och vis. Jag har ett erbjudande.
- Vad erbjuder ni? - Pengar. Jag ska förklara.
I det här kuvertet finns en nyckel. Jag ska visa er.
Nyckeln går till glaskupan på knappenheten.
Voilà...
Om ni trycker på knappen kommer två saker att hända:
För det första kommer nån, nånstans i världen, som ni inte känner, att dö.
För det andra kommer ni att få en miljon dollar.
Skattefritt.
Pengarna kommer att överlämnas till er av mig...
i kontanter, precis som ni ser här.
Mrs Lewis, låt mig få överlämna den här ovikta hundradollarssedeln-
-som tack för att ni lät mig stiga på.
Tänker ni ge mig hundradollarssedeln även om jag tackar nej?
Det stämmer.
- Menar ni verkligen allvar? - Ja, mrs Lewis.
Erbjudandet är i allra högsta grad verkligt.
- Vem arbetar ni åt? - Tre restriktioner gäller tyvärr:
För det första får jag inte avslöja vilka mina arbetsgivare är.
För det andra får ni inte nämna det här för nån, förutom er man, förstås.
För det tredje har ni ett dygn på er.
Ni har fram till klockan fem i morgon på er att bestämma er.
Då kommer jag tillbaka och hämtar knappenheten.
Den omprogrammeras och erbjudandet går till nån annan.
Trevligt att råkas, mrs Lewis.
ALBF-testet utförs om en halvtimme.
- Är det en ny protes till hennes fot? - Rätt gissat.
Jag använder GE:s nya silikongummi som de har till rymdfärjans stolar.
- Snyggt jobbat. - Vad hände med hennes fot?
När hon var 17 tappade hennes bror en hantel på den, så hon åkte till sjukhus.
Läkaren satte henne vid röntgenapparaten och hastade vidare.
Så Norma blev sittandes där vid röntgenapparaten.
- Herregud... Inte bra. - Nej.
- Fyra tår blev sönderstrålade. - Måste de amputera fyra tår?
Ja, sen måste de ta hud från insidan av låret till foten.
1958 fanns inte samma transplantationsteknik som i dag.
Hon fick sitta så här i samma ställning-
-i en månad tills det hade läkt.
- Hon stämde väl idioten? - Ja, familjen stämde honom och vann.
- Vad fick de i skadestånd? - Tio tusen dollar.
- Funkar det, kan hon börja jogga igen. - Det får vi hoppas.
- Du gör verkligen en insats för Norma. - Tack, sir.
Sånt förtjänar att uppmuntras. Det här rekommenderade brevet kom just.
Det är visst från astronautkåren...
- Är det ett skämt? - Ingen har öppnat det.
- Det står att jag inte blev antagen. - Va?!
Arthur Lewis. Hans astronautansökan avslogs. Varför?
Jag förstår.
Arthur, du misslyckades med det psykologiska testet.
- Du skämtar?! - Obegripligt...
Norm, jag spikade vartenda test.
Jag...
Jag räknade verkligen med det här.
- Vad ska jag nu göra resten av livet? - Här finns många fina möjligheter.
Vi ska ta fram ett nytt planetkamera- system. Det är som gjort för dig.
Nån sorts chefstjänst som inte existerar?
Vi har ju alltid Mars...
Innan jag hann fråga nåt mer hoppade han in i bilen och körde i väg.
- Vad gör du?! Var försiktig! - Du tror väl inte att det är på riktigt?
- Antecknade du bilnumret? - Nej.
- Din pappa är ju polis. Ta alltid det. - Jag var lite skärrad.
- Så nån du inte känner kommer att dö? - Ja, precis så sa han.
- Sa han hur de skulle dö? - Nej.
- Och så erbjöd han dig pengar? - Ja, en miljon dollar. De såg äkta ut.
- Hur såg han ut? - Det vill du inte veta.
Vad menar du?
Han måste ha blivit brännskadad, för halva ansiktet saknades.
- Är det sant? - Ja.
- Driver du med mig? - Nej, det gör jag inte.
Vi kommer för sent till pjäsen.
- Jag låser in den där nere. - Okej.
- Jag vill köpa St. Charles Place. - Okej.
- Hej, mrs Lewis! - Hej, Dana.
- Dök mr Steward upp? - Ja, han tittade förbi.
- Vad händer om knappen trycks ner? - Inget speciellt.
Fick du nån nyckel till kupan? Det händer säkert nåt grymt.
Du är bra frågvis...
- Men du bara slingrar dig. - Nu räcker det. Läggdags klockan tio.
- Ja, sir. - Tack, Dana. Ha en trevlig kväll.
Den där är din. Det är min tur.
Han var väldigt trevlig. Han skulle säkert ge oss portföljen med pengarna.
I all evighet.
Då så... Då fortsätter vi.
- Vad tänker du på? - Han har inget att vinna på det.
Han är en bedragare. Sedlarna är falska. Ge nån hundra dollar... Galet!
Han kanske är galen. Sinnessjuk. Enheten är en ursäkt för att mörda nån.
- Sen får vi skulden. - Ska vi ringa polisen?
- Säger vi nåt får vi inga pengar. - Sa han det?
- Ja, vi får inte säga nåt. Vi går hem. - Jag hämtar våra rockar.
Nån har lagt ner mycket tid på den. Anodiserat aluminium, handblåst glas.
Den ser dyrbar ut.
Vänta lite nu...
- Vad gör du? - Jag tänker titta i den.
Nu ska vi se på den här löjliga... Så där, ja.
Tomt. Ingen sändare, ingen radio.
Om vi trycker på knappen nu får han aldrig veta nåt.
- Sätt ihop den. Den får inte gå sönder. - Vad gör det?
Han ska hämta den, omprogrammera den och erbjuda den till nån annan.
Omprogrammera vad? Det är ju bara en träbit.
Nå? Tänker du trycka på knappen eller inte?
Det är inte upp till mig att bestämma.
Det är bådas beslut. Jag skulle aldrig trycka på den utan att säga nåt.
- Glöm inte att släcka trädbelysningen. - Nej, jag vill att den ska vara tänd.
- Den utgör en brandrisk. - Ja, men den bevarar julstämningen.
- Vi skulle kunna dö. - Vi ska alla dö nån gång, Norma.
Som du vill. Låt den vara tänd, då.
Vad tänker du på?
Att vi aldrig lär se så mycket pengar igen.
Varför säger du så?
Var realistisk, Arthur. Du arbetar för staten.
Och vi spenderar alldeles för mycket, båda två.
Vi skulle lättare kunna leva som vi vill.
Älskling, varför behöver vi en miljon dollar för att vara lyckliga?
Det gör vi inte, men hela familjen skulle få ekonomisk trygghet.
Jag behöver inte jobba för NASA hela livet. Jag kan skaffa ett annat jobb.
Kommer vi nånsin att lämna Richmond?
17 FRE 07.23
Vi får skjuta upp min fotoperation.
- Nej, du behöver den. - Jag vet, men vi har inte råd.
Tryck på knappen då och se vad som händer.
Jag är rädd.
Norma, vad är du rädd för?
Du såg inte hans ansikte.
- Jag ringer polisen. - Nej!
Då blir det inget. Hur sjutton vet han om vi ringer nån? Buggar han huset?
Det är en present till tärnorna. De kommer att skoja om det i kväll.
Doc Powell kommer att fråga vem som tryckte på knappen och skratta åt det.
- Jag handlade. Hon var i gången intill! - Var är hon nu?
Jag sprang ut på parkeringen! De la henne i bagageluckan och körde i väg!
Lås alla dörrar. Jag kommer.
Jag testade den på jobbet. Hundradollarssedeln är äkta.
Låt oss anta att allt är sant.
Vi trycker på knappen, får en miljon dollar och blir ansvariga för nåns död.
Kan vi leva med det på vårt samvete?
- Tänk om det är nåns barn? - Eller en dödsdömd mördare?
Eller våra grannar tvärs över gatan. Känner du dem?
Doug och Donna.
Hur vet man om man verkligen känner nån, Norma? Känner du mig?
Bättre än du känner dig själv.
- Känner du Walter? - Till och med bättre än jag känner dig.
Vad gör vi, Norma?
Det är ju bara en låda.
Larmcentralen. Vart vill du kopplas?
Kan du prata långsammare? Jag förstår inte vad du säger.
Hörde du nån som skrek och sen ett pistolskott?
Jag hörde ett skott, sen sprang han ut med en portfölj och hoppade in i bilen.
Gå in igen. Ta med dig pojken och gå in.
Jimmy! Kontrollera hennes puls.
Se upp! Jag måste sparka in dörren! Håll dig undan från dörren!
Herregud... - Det är ingen fara.
- God dag, mrs Lewis. - God dag.
Ska jag stiga på?
God dag. Ni måste vara mr Lewis.
Ursäkta, men jag har mycket att stå i. Ska vi sätta i gång?
Har ni nyckeln?
Tack.
Varsågoda. En miljon dollar.
- Ni kan räkna dem, om ni vill. - Har nån...?
Dött? Ja, naturligtvis.
Ni sa att knappenheten skulle omprogrammeras.
- Får nån annan erbjudandet nu? - Ja, mrs Lewis. Så fungerar det.
Erbjudandet kommer att ges till nån som ni inte känner.
Nej...
Vänta!
Vi vill inte ha era pengar. Ta dem.
Jag beklagar, mr Lewis, men ni tryckte på knappen.
Adjö.
Hallå!
Öppna.
Öppna!
XH34568. Jag har bilnumret.
- Vad tänker du på, Norma? - Nån som vi inte känner...
Står vi näst på tur? Var det vad han menade? Låt oss bara...
Walter! Lägg pengarna i kassaskåpet.
Inte i dag.
Först gör du läxorna.
Töm din matlåda också. Se så!
Ännu ett mordfall i hemmet. Den här gången är det hustrun.
Diane Carnes, 31 år, skjuten i bröstet. Dottern hittades inlåst i badrummet.
- Och mannen? - Han sågs fly efter att ett skott hörts.
- Är mannen tidigare dömd? - Nej, underligt nog.
Jeffrey Carnes beskrivs som en öm far av grannarna och är raketingenjör.
Han jobbar åt NASA.
Är det sant?
Det gör inte ont längre.
- God jul, sir. - Ha en trevlig kväll.
Maymont Country Club välkomnar er till Burns-Powells bröllopsrepetition
Och det här är bara en övning! Minns du vår?
- Du menar ölpartyt i trädgården? - Ja, just det.
Och här kommer min lilla tös!
- Se bara så hon går! - Du svävar fram! - Visste du om det?
- Tomten kom tidigt i år... - Ja, det gjorde han, mamma.
Hur är det, Dick? - Hej, Lana.
- Arthur, klipper Norma dig fortfarande? - Föreställer du Lynyrd eller Skynyrd?
- De polisongerna platsar inte i rymden. - Alla ser ut så nu för tiden, mamma.
- Jag vet, älskling, men... - Glöm det. Var hittade ni de där?
- Där borta. - Vill du ha nåt?
- Sherry. - Okej. - Ursäkta mig.
Kan jag få er uppmärksamhet?
Tack för att ni kom hit, denna ovanligt kalla kväll här i Richmond.
Jag ska hålla mig kort, för 43 tal till väntar.
Vänner till bruden och brudgummen har skänkt de här presenterna.
Så vi tänkte att det vore lämpligt med ett presentlotteri.
- Kom igen, Lana. - Du måste blanda dem, raring.
Som när du spetsar bålen. - Det vet han minsann hur man gör...
Nej, det har jag aldrig gjort. Då så...
Min svärson. - Inte du. - Arthur. Kom fram hit.
- Måste jag gå fram? - Kom hit, Arthur.
Det är inte uppgjort. Jag är en ärlig polis, jag lovar. - Ta din present.
- Ska jag bara ta nåt? - Ja, vilken du vill.
- Låt bli golfklubborna. De är mina. - Nej, du får ta golfklubborna.
- Jag tar den här kartongen. - Han är så försynt.
En fin present... Då fortsätter vi med nästa.
- Vad mystiskt... - Leticia, kom fram hit.
Nå? Öppna den.
- Lägg den i bilen. Vi öppnar hemma. - Nej.
- Öppna och se vad det är. - Ja, öppna nu.
- Arthur, det är han. - Vad är det för nåt? Ett foto?
- Ja. - Får vi se?
Nej, det är ett internt skämt. Det är privat.
Vi förstår... Vi har också tagit privata foton. Vi kan byta med varandra.
Nu fick ni nåt att fantisera om...
Om det här är en repetition, hur blir då själva bröllopet?
"Astounding Science Fiction"?
- "Day of the Moron"? - Ja, pappa samlar på serietidningar.
Vad samlar han på mer?
- Marsprylar, i källaren. Vill du se? - Ja.
Kom.
- Är din pappa inblandad i Viking? - Han utvecklade kameran.
Den kan fotografera i 360 grader och skannar bilden en rad i taget.
Det tar cirka fem minuter att fotografera ett helt varv.
- Hur skickas de från Mars till jorden? - De överförs via radio.
De har hittat ett sätt att tolka data som sen skrivs ut på film.
Hur lång tid tar överföringen?
2 timmar. 9,3 miljoner mil på 5 minuter.
De testade den i Colorado förra året.
Vi borde nog inte säga nåt till pappa.
Kom, så testar vi den nya foten på dansgolvet.
"Avancerad teknik är rena magin."
Arthur C. Clarkes tredje lag. Min pappa känner honom.
Arthur, vilken fantastisk present!
- Vad skulle hon göra utan dig? - Vad skulle jag göra utan henne?
- Det undrar jag verkligen... - Vilken perfekt present.
Trevlig fest, Dick. Gratulerar.
- Jag betalar inte ens för den. - Inte?
- Hur gick det till? - Nej, nej...
Kan du kolla upp ett bilnummer åt mig? En svart Sedan.
- Kan du ta reda på vem som äger den? - Javisst. Vad gäller det?
En typ som hänger utanför huset. Jag vill bara kolla för säkerhets skull.
- Han gjorde fredstecknet? Är han elev? - Har inte Norma berättat det?
- Nej. Vad då? - Han förödmjukade henne inför alla.
Han drev med hennes fot.
Du blöder näsblod...
Tack.
- Kan jag hjälpa till? - Du sa att jag hade telefon.
Ja. Här borta.
- Hallå? - Mrs Lewis? Det är Arlington Steward.
Er man har kontaktat polisen angående min bil.
- Jag har många anställda. - Vi vill inte att nån ska råka illa ut.
- Då skulle ni inte ha tryckt på knappen. - Vi vill inte råka ut för mer problem.
Problemen söker upp er, mrs Lewis. Allt får konsekvenser.
- Ända tills knappen omprogrammeras. - Vad ska vi göra nu?
Lyssna till ert samvete och följ det.
Ha det så roligt.
Vad sa du till min fru? Kan du tala om det?
Tycker du att det är roligt? Är det roligt med lyteskomik?
- Tycker du att det är roligt?! - Nej, mr Lewis. Det är tragiskt.
Åh, Arthur...
Hur gick det?
INGEN UTVÄG
Dana, vi är hemma.
- Får du skjuts hem? - Nej.
- Arthur kör dig. Här. - Tack.
- Vart ska jag köra dig? - Till motellet Galaxy Motor Lodge.
- Bor du på motell? - Mina föräldrars nya hus är inte klart.
Du har blodiga händer.
- Vad menar du? - Dina händer... Är det blodfläckar?
Ja, jag råkade i slagsmål. Jag skämde ut alla och förstörde hela festen.
Som att trycka på en knapp...
- Varför säger du så? - Det är bara ett uttryck.
Dra inga förhastade slutsatser. Du kommer att råka ordentligt illa ut.
Det har jag redan gjort.
- Vad tänker du göra åt saken? - Jag vet inte. Har du nåt förslag?
Se in i ljuset.
- "Ljuset?" - Ja, ljuset.
Snart kommer du att bländas av det.
Vilket ljus?
Det minns jag inte...
Det minns jag inte.
Dana?
Dana! Vakna!
Dana?
Herregud!
- Hur är det? - Ge er av. Det är inte säkert här.
- Vad pratar du om? - Bara en person kan rädda dig nu.
Titta i spegeln, så ser du.
Dana! Dana!
Första bilden ni såg tog cirka fem minuter att ta på Mars.
Sen överfördes den via radio upp till sonden...
Den 20 juli 1969 mottog vi en signal från månen-
-om att "örnen hade landat".
Att det förekommer liv nån annanstans i universum.
Om Viking 1 och Viking 2 inte avslöjar några levande organismer-
- så kommer de att avslöja andra hemligheter om universum.
De kommer att berätta mycket om vår egen planet-
- och öppna upp för nya utforskningsmöjligheter.
Det ger oss kunskaper som förbättrar vår livskvalitet här på jorden.
Våra bedrifter i rymden utgör inte bara höjden av teknisk skicklighet-
- utan speglar också det bästa som finns i vårt land:
Kreativitetsförmåga, uppoffrande och viljan att ge sig ut i det okända.
Norma.
Var sa du att du träffade Dana?
- På en studieresa till Kennedy Center. - Och hon sa att hon bor i Richmond?
- Ja, vi åkte hem med samma buss. - Här är hennes körkort.
Hon heter Sarah Matthews och bor i Boston.
- Kallade han dem för sina "anställda"? - Ja.
Hej, Norma.
Hej.
Sa din man vart han skulle i morse?
- Nej, det sa han inte. - Bara han inte leker detektiv igen...
- Det lär jag i så fall snart få veta. - Genom era anställda?
- Är Dana en av era anställda? - Som jag sa har jag många anställda.
Kan jag få träffa er? Jag vill se er, ansikte mot ansikte.
- Jag ser på dig just nu, Norma. - Ursäkta?
Jag är i trädgården.
Är ni kvar?
Mr Steward?
Har jag förstått rätt?
Ni har haft vindtunneln i månader och vill nu ha månlandaren och hangaren?
- NSA:s aktiviteter... - Vilken typ av aktiviteter?
Aktiviteterna kommer emellanåt att beröra NASA:s anställda-
- men jag kan inte säga hur de kommer att beröras eller vad de ska göra.
Det låter vansinnigt, men jag antar att vi inte har nåt val?
Nej, det har ni inte.
- Har du hunnit kolla upp bilnumret? - Ja.
Det har utfärdats av regeringen. Det är en Lincoln Town Car skriven på NSA.
NSA?
Herregud...
- Vad är det där? - Killens fru fick ett skott i bröstet.
Den som sköt henne siktade direkt på bröstet och sköt henne i hjärtat.
Hennes man arbetar på Langley.
Försökte hon göra motstånd? Inte?
Det finns ingen hud under hennes naglar, inga blåmärken.
- När dog hon? - Grannarna hörde skottet kvart i fem.
Varför bekymrar du dig för det, Arthur?
Kan du ta mig till huset?
- Din syster är ledsen för i går kväll. - Arthur också.
Norma, du ska veta att pappa och jag alltid har beundrat din styrka-
- och att du alltid har varit så positiv sen du blev skadad, men ibland...
- Vi kanske tar för givet att du mår bra. - Jag mår bra, mamma.
NSA och NASA låter honom hållas. Alla offer är under 40, gifta, med ett barn.
Gå till biblioteket. Följ detta signum. Lita inte på nån, inte ens din man.
Hon blöder! Hämta hjälp!
Herregud!
- Känner du den där kvinnan, Norma? - Nej, mamma.
Jag har en massa ärenden att uträtta före bröllopet. Kan jag köra hem dig?
Rör inget.
- Det är han, Langleys pr-manager. - Vad heter han?
Arlington Steward. Steward med "d".
- Kan du kolla upp honom? - Ja.
Tre döda hittills.
"Hur man utnyttjar personalresurser." Signum?
BOKEN OM BLIXTAR VIEMEISTER
NASA-ANSTÄLLD TRÄFFAD AV BLIXTEN
Ursäkta, jag söker närmaste utgång.
Du är inte anställd. Det här biblioteket är bara till för anställda.
- Du är hans hustru. - Jag heter Clymene.
- Vad vill han oss? - Han testar er.
Han testar oss alla.
Kom, följ med mig.
Här finns tre portaler, men du får bara välja en.
Var noga med vilken portal du väljer. Det finns bara en väg till frälsning.
Slå er ner, mrs Lewis.
Rena magin...
Blixten slår ner på jorden hundra gånger per sekund.
En enda blixt kan uppnå en temperatur på 28 000ºC på nolltid.
Det är fem gånger varmare än solens yta.
- Träffades ni av blixten? - Ja.
Och nu står jag i förbindelse med dem som styr blixtarna.
- Vart leder de andra två? - Till evig fördömelse.
Jag förstår...
- Vad kände du när du först såg mig? - Jag kände...
- Vad kände du? Medlidande? - Kärlek.
- Kände du kärlek för mig? - Ja.
- Varför det? - För att jag själv är vanställd.
På grund av all smärta det har orsakat mig.
Jag föreställde mig hur det skulle kännas om all den smärtan förstärktes-
-och projicerades på mitt ansikte.
- Och om jag vägrar? - Evig fördömelse.
Du har valt portal nummer två.
Jag såg smärtan i ert ansikte och förstod den.
Jag kände en överväldigande känsla av kärlek för er-
- för jag visste att jag aldrig mer skulle tycka synd om mig själv.
Ta min hand, Norma.
Du minns inte när du kom hem, va?
Du klev ur bilen, gick in som en zombie, sa inget och gick direkt och la dig.
Varifrån kommer allt vatten? Varför säger inte pappa vad som har hänt?
- Walter, hämta fler hinkar i källaren. - Men...
- Walter. - Som du vill.
- Kan du berätta vad som hände? - Jag behöver en drink.
- Ska vi fortfarande gå på bröllopet? - Ja.
- Jag kan inte berätta mer. - Jag förstår.
Efter Vikings första sändning från Mars träffades din kollega Arlington Steward-
-av blixten när han stod här.
Vi har inte hört av honom sen dess.
Han är... nåt annat nu.
- Vad menar du? - Han dog strax efter att han lades in.
Flera timmar senare fördes kroppen till bårhuset och låstes in i ett kylrum.
En sköterska hörde en röst där inifrån. Det var en man som skrattade.
Mr Steward hade återuppstått och skrattade hysteriskt.
Han fördes därefter till ett militärt högsäkerhetssjukhus.
Kort därefter insåg vi att han besatt unika förmågor.
- Vad menar du med "förmågor"? - Hans kropp läkte tio gånger snabbare.
Cellnedbrytningen avstannade.
Mina damer och herrar, mr och mrs Edward Powell!
Hej!
Drick inte för mycket nu.
Sir, ursäkta om jag frågar...
men varför just en låda?
Vi lever i en låda. Vi kör runt i lådor på hjul.
Vi kör till arbetet i en och kör hem igen i en.
Vi sitter i våra hem och stirrar in i en låda.
Den bryter ner vår själ medan lådan som utgör vår kropp förtvinar och dör.
Därefter läggs den i den slutgiltiga lådan där den långsamt förmultnar.
- Det är ganska deprimerande. - Se det som ett provisoriskt tillstånd.
Vad händer när ni är klar med era tester?
Mina arbetsgivare får alla data. Ert öde vilar i deras händer.
Man måste säga att de har bisarr humor.
- Se bara på mig. - Jag vet inte vem ni talar om.
Era arbetsgivare förblir ett mysterium för oss.
Jag tycker om mysterier.
Gör inte ni det?
- Hur gör vi för att klara testet? - Är det inte uppenbart?
Låt bli att trycka på knappen. Om till- räckligt många låter bli upphör testet.
Men det kommer fler tester.
Gå rakt in i ljuset. Vänd för allt inte om.
När ni går in i ljuset omges kroppen av vätska. Försök hålla andan.
Ni kan känna en kvävningskänsla, men det går över.
- Vart skickas de? - Till förberedelser i Massachusetts.
Ni talade tidigare om graden av oegennytta.
Om människor inte kan eller vill offra sina individuella begär-
- för er arts bästa, har ni inga chanser att överleva.
Då blir mina arbetsgivare tvungna att se till att ni förintas. Förstått?
Ja, sir.
Jag var borta, Norma.
Jag var borta i nästan en timme.
Vad såg du? Vad fanns i ljuset?
Det går inte att beskriva.
Det är en plats... Det är varken här eller där.
Det är nånstans mitt emellan.
Man omges av värme.
Det är en plats bortom vår värld...
där människans hjärta inte längre uppfylls av förtvivlan.
Pappa! Hur är det?
Jag måste kräkas, Walter.
Du kan fortfarande rädda dig själv. Det är för sent för mig, men inte för dig.
Jeffrey Carnes, gissa om jag har många frågor...
Vill du överleva, följer du med mig nu på en gång.
Lägg ifrån dig pistolen innan nån ser dig.
- Hoppa in. - Okej.
- Pappa? - Walter!
- Pappa! - Walter!
Walter!
Walter! Walter!
Det där är hemligstämplade CIA-dokument.
"Försökspersoner och fri vilja. De kan inte behandlas som anställda."
- Frontallobsblödning? - Ja, han försöker ta över deras hjärnor.
- Näsblodet... - Har du sett många?
Så det har sina begränsningar att leva i en 70-årig mans kropp?
Ja, men hos Langley finns allt som behövs: armén, CIA, FBI, NASA...
- Så han kan dödas? - Ja.
Förekomsten av liv nån annanstans i universum.
- Vart är vi på väg? - De tog din son, precis som min dotter.
- Va?! - Jag vet var han är: på ett motell.
Stewards anställa har fört din son dit. Poolen används som en sorts portal.
TREDELAD VATTENTANK
ÖVERFÖRING VIA PORTAL
C.B.T. HUR MAN UTNYTTJAR PERSONALRESURSER
Var det du eller din fru som tryckte på knappen?
- Min fru. - Min också.
Och nu är hon död.
- Var det du som dödade henne? - Jag gjorde det för min dotters skull.
Jag tvingades välja mellan min fru och min dotter.
Följ utvecklingen av uppdraget Viking och reflektera över vår resa-
-in i det okända...
- Satt det nån mer i bilen? - Inte vad vi såg.
Kom igen!
Alla enheter på plats.
Kom igen!
Arthur, oavsett vad som händer, så får det större konsekvenser än du anar.
Slå er ner.
- Var är vår son? - Han är i säkerhet.
Vi kommer strax till honom. Sätt er.
Ni ska veta att jag respekterar och beundrar er båda.
Ni ingav mig hopp.
Men jag beklagar verkligen att ni tryckte på knappen.
Jag måste tyvärr informera er om att två av er sons sinnen har skadats.
Han kan inte längre se eller höra.
- Var är han? - Vad har ni gjort med honom?
Jag har inte gjort nåt med honom. Jag är bara ett redskap.
Ni har nu två alternativ:
Ni kan ägna resten av livet åt att njuta av pengarna som ni har fått-
- och lära er att leva med er sons bestående skador. De är obotliga.
Han kommer aldrig mer att höra era röster eller se era ansikten.
Alternativ två:
Det finns en kula i den här pistolen.
Ni kan skjuta er fru i hjärtat med den och döda henne.
I samma ögonblick som er själ lämnar kroppen blir er son som vanligt igen.
Pengarna placeras på ett räntebärande konto, som er son får på sin 18-årsdag.
Låt mig få skjuta mig själv. Arthur har inget med det här att göra!
Tyvärr. Erbjudandet är inte förhandlingsbart.
Arthur, du måste skjuta. - Norma, du måste dö.
Annars kommer Walter att få leva i mörker och tystnad för evigt.
Döda mig, om ni vill, och döm er son till ett liv i plågor.
Ni fängslas för mordet på en simpel anställd. De skickar bara en ersättare.
- Vem då? Vem skickar en ersättare? - Låt bli, Arthur.
- Vem då? - Låt bli.
Adjö.
Mr Steward...
Kan jag bli förlåten?
Det vet jag inte.
Ni beundrar visst Jean-Paul Sartre. De här orden kanske ger er tröst:
Det finns två sätt att nå sista anhalten: frälst eller inte frälst.
Valet är upp till oss.
Ni gav mig ett smakprov på livet efter detta, eller hur?
För det här är skärselden.
Ni är här för att göra slut på oss.
Er son är inlåst i badrummet där uppe.
- Walter! - Walter! Älskling!
Älskling, hör du oss?
- Är det nån där?! - Walter!
- Är det nån där? - De har låst på insidan!
Jag kan inte se! Snälla, hjälp mig!
- Walter! - Walter!
- Älskling... - Jag kan inte höra! Snälla, hjälp mig!
Walter! Håll dig undan från dörren, om du kan höra mig.
- Hjälp! - Walter!
Han kan inte höra oss. Sluta! Arthur! - Snälla!
Arthur! Arthur!
Mamma! Pappa! Snälla!
Jag står inte ut. Jag kan inte se honom så här.
Jag står bara inte ut.
Herregud...
- Jag klarar inte det här. - Vi kan inte lämna honom så här.
Vi har inget val. Vi har inget annat val.
- Han log åt oss. - Va?!
När du frågade om livet efter detta log han åt oss.
- Ja, visst gjorde han det? - Ja.
Arthur, jag älskar dig och jag är verkligen ledsen.
Jag är ledsen för vad jag har gjort.
Du har inte gjort nåt. Vi var två om det, så du behöver inte be om ursäkt.
Jag älskar dig. Jag ångrar inget av vårt liv tillsammans.
Jag ska räkna ner dagarna... tills jag får träffa min Arthur igen.
Jag tänker trycka på den.
- På återseende. - Ja.
Nu gör vi det.
Larmcentralen. Vart vill du kopplas?
Hörde du ett pistolskott? Vilken adress?
Park Street nummer 7321 i Antrim.
God dag, mrs Weller. Ska jag stiga på?
Walter?
Walter?!
Walter, det är pappa. Jag är här. Hör du mig?
Walter?
Walter!
Walter, ropa om du hör mig. Jag är utanför dörren.
Lägg händerna på huvudet och gå bort från dörren!
Pappa! - Mamma!
Jag är här, älskling. Allt kommer att bli bra. Ta det lugnt.
Lägg händerna på huvudet och gå bort från dörren, sa jag!
Walter är där uppe. Han är oskadd. De kommer att ta hand om dig och din son.
Subrip: TomTen
Översättning: Lotta Rossi Ordiovision